Onpa Leiden iso kaupunki!
Niinpä. Eksyin, koska teitä on niin paljon enemmän kuin kotikylässäni.
Töitä löytää kuulemma helpommin, jos täältä saa rintakorun.
-Haluan vain valmistua ja päästä kotiin. -Haluat pelkän rintakorun.
Totta.
Hiljaisuutta.
Tervetuloa Auto Memory Doll -kouluun.
Olen pahoillani.
Toinen myöhästyminen katsotaan poissaoloksi.
Nyt kun sota on ohi,
Dollien kysyntä on kasvanut huimasti.
Dolliksi voi ryhtyä myös käymättä tätä koulua.
Tehtävämme ei ole kouluttaa mitä tahansa Dolleja.
Teemme teistä parhaita mahdollisia.
Koulustamme valmistuminen on osoitus erinomaisuudesta.
Mutta jos en pidä teitä tämän arvoisena, ette saa tätä sertifikaattia.
Ymmärrättekö?
Ymmärretty.
Violet Evergarden.
Nukkemaisesta ulkomuodostaan huolimatta hän käyttäytyi -
sotilaan tavoin.
Dollin pitää osata kirjoittaa yhtä nopeasti kuin muut puhuvat.
Aloittakaa.
Mitä nyt, neiti Evergarden?
Ette määritellyt nopeutta.
Vai niin.
Kirjoitatko vain määritellyllä nopeudella?
Siinä tapauksessa: 200 kirjainta minuutissa.
Selvä.
Minä aloitan.
Siitä vain.
Etkö syö mitään?
Minut on opetettu syömään minimaalinen määrä tehtävän aikana.
Mutta...
Haluatko tästä?
Ei kiitos, Leidenistä kotoisin oleva neiti Luculia.
Muistitko minut esittelykierrokselta?
Muistan kaikki.
Dollin kirjoittamistaitojen pitää sisältää kieliopin, sanaston -
ja erilaisten kirjemuotojen hallinta.
Aika loppui.
Ilmoitan päivän arvioinnit.
Kielioppitulokset. Täydellinen tulos: Violet Evergarden.
Sitten sanastotulokset. Taas täydellinen tulos: Violet Evergarden.
Olen palannut tehtävältäni.
-Millaista oli? -Jouduitko pulaan?
En joutunut.
Tervetuloa takaisin, Violet.
Herra johtaja, opettaja Rhodanthe lähetti minut kotiin päivän tulosten kera.
Katsotaanpa. Sait erinomaiset arvosanat.
Ai, sinä palasit.
Voisitko jo antaa olla?
-Sinullahan se ongelma on! -Mitä he tekevät?
He riitelevät jatkuvasti.
Olen yllättynyt, että pystyit perustamaan yrityksen heidän kanssaan.
Tänään opetellaan toisen puolesta kirjoittamista.
-Oletko valmis? -Tehdään parhaamme, neiti Luculia.
Kenelle haluat osoittaa kirjeen?
Kenelle haluan kirjoittaa, vai?
Valitse joku sinulle läheinen, jolle haluat osoittaa tunteesi.
Läheinen?
Osoittakaa se herra Claudia Hodginsille.
-Onko Claudia ystäväsi tai perhettä? -Hän on pomoni.
"Siinä kaikki. Tässä oli raporttini. Violet Evergarden."
Siinäkö se?
Sitten...
"Oletteko saanut uusia käskyjä majurilta?"
Lisätkää se loppuun.
Tämä kuulostaa raportilta, ei kirjeeltä.
Teidän vuoronne, neiti Luculia.
Selvä. Katsotaanpa. Veljeni...
Ei, osoitan sen vanhemmilleni.
Selvä.
En ole ehtinyt kiittää vanhempiani.
Tunteitaan on vaikea ilmaista, kun on aika kirjoittaa kirje.
"Paikoista, joissa olemme käyneet ja joihin haluaisimme mennä...
Niitä on liikaa mainittavaksi.
Nähdään pian. Älkää olko huolissanne. Luculia."
Violet, lue tämä minulle.
Selvä.
"Rakkaat isä ja äiti,
viime kerrasta on aikaa. Minulla ei ole raportoitavaa.
Pelkään, etten ole osoittanut kiitollisuuttani kaikesta aiemmasta.
Paikoista, joissa olemme käyneet ja joihin haluaisimme mennä, ei ole raportoitavaa.
Työskentelen ahkerasti. Olen terve ja turvassa.
Minulla ei ole ongelmia.
Siinä kaikki. Älkää olko huolissanne. Luculia."
Luuletko, että tuo on kirje?
Ehkä olin liian vaikeaselkoinen.
Se ei johdu siitä.
Kirjeillä välitetään toisten tunteita.
Dollin pitää osata tulkita -
henkilön todelliset tunteet ja siirtää ne paperille.
Violet, arvosanasi ovat erinomaisia, ja olet tarkka ja nopea kirjoittaja.
Tuota ei kuitenkaan voi kutsua kirjeeksi.
Eikö tätä voi kutsua kirjeeksi?
-Voisin... -Tämä riittää tältä päivältä.
Antakaa kirjeet henkilöille, joille ne on osoitettu.
Tämä oli vain huono päivä.
-Minulle on sanottu samaa aiemminkin. -Vai niin.
Näytän sinulle kaupungin parhaan näkymän.
Tänne.
Kulje varovasti.
Kaunista, eikö?
Olen pitänyt tästä näköalasta lapsesta asti.
Violet.
Toivon, että jonain päivänä pääset näkemään Leidenin kauniin näköalan.
Menen tännepäin.
Nähdään.
Neiti Luculia.
-Kutsu minua Luculiaksi, Violet. -Mene jo kotiin.
Älähän nyt.
Vielä yksi.
Veli! Olitko taas juomassa?
-En! -Mene kotiin.
Hän ei anna minulle juotavaa...
Veli! Oletko kunnossa?
Hittolainen.
Luculia.
Kiitos.
Violet, olen kiitollinen kirjeestä, mutta tämä tuntuu enemmänkin raportilta.
Myös opettajani sanoi, ettei sitä voi kutsua kirjeeksi.
Tuleeko minusta ikinä kunnollista Dollia?
Kotona ollaan. Voin laittaa päivällistä...
Äiti. Isä.
Bluebell Junoa.
Iberis Konoue.
Luculia Marlborough.
Luculia Marlborough!
-Täällä. -Onnittelut valmistumisenne johdosta.
Toivon, että teistä tulee erinomaisia Dolleja.
-Jes! Minne aiot mennä töihin? -Lähden töihin kotikaupunkiini.
-Ehkä löydän jotain Leidenista. -Entä sinä, Luculia?
En ole vielä päättänyt.
Mitä? Olit luokan priimus.
Vai niin. Harmi.
-Anteeksi, että tuotin pettymyksen. -Ei hätää.
Ei reputtaminen tarkoita, ettei sinusta voi tulla Dollia.
Sitten -
mitä järkeä koulunkäynnissä oli?
On totta, ettei valmistuminen ole kaikki kaikessa,
mutta jos en kykene ilmaisemaan todellisia tunteita paperilla,
minun ei ole järkeä ryhtyä Dolliksi.
Tiesin, että tulisit tänne.
Luculia.
Miksi olet täällä, vaikka valmistuit koulusta?
Koska ajattelin, että näkisin sinut täällä.
Kerrohan, Violet.
Kuka majuri on?
Kysyt aina kirjeidesi päätteeksi, onko majuri lähettänyt jo kirjeen.
Eikö hän ole se, jolle oikeasti haluat lähettää kirjeen?
Mitä jos kirjoittaisimme hänelle tänään?
Ei mitään raporttia,
vaan kirjeen, jossa kerrot tunteistasi.
Lähden vasta, kun olemme valmiita.
Majuri...
Olen pahoillani.
En tiedä, mitä haluaisin sanoa hänelle.
En vieläkään ymmärrä niiden sanojen merkitystä, jotka hän sanoi minulle.
Violet, miksi halusit Dolliksi?
Haluan tietää, mitä "rakastan sinua" tarkoittaa.
Haluatko tietää, mitä se tarkoittaa?
Sinun on vaikea ilmaista tunteitasi, eikö vain?
Totuus on, että vanhempani kuolivat.
Veljeni on ainoa perheenjäseneni.
En tiedä, mitä sanoisin hänelle.
Kun sota alkoi, veljeni värvättiin armeijaan.
Läntisellä rintamalla, jonne hänet lähetettiin, ei taisteltu kauheasti.
Taistelut käytiin aina kaukana sieltä.
Sota ei tuntunut aidolta meidän mielessämme.
Mutta -
eräänä päivänä, kun vanhempani menivät Herneen työasioissa,
läntinen rintama murtui.
Vanhemmistani ei löytynyt jälkeäkään.
Sitten sota loppui.
Veljeni palasi kotiin.
Anna jo olla!
Halusin olla onnellinen siitä, että hän palasi.
Mutta veljeni oli vihainen siitä, ettei hän suojellut Herneä.
Hän syyttää itseään vanhempiemme kuolemasta.
Älä näyttäydy enää täällä.
Minä olin...
Olin -
iloinen, että hän oli elossa.
Haluan vain sanoa hänelle "kiitos".
Mutta...
en voi.
Luculia, kirjoitetaan kirje.
Siirretään kaikki tunteesi kirjeeseen.
Mutta aina kun ajattelen puhuvani hänelle,
en saa mitään ulos. Olen yrittänyt monta kertaa.
Mutta en osaa.
En onnistu siinä koskaan.
Kiitos, Violet. Kirjoitetaan kirjeesi majurille toiste.
Dollin pitää osata tulkita -
henkilön todelliset tunteet ja siirtää ne paperille.
Veli.
Odota, veli.
Tule nyt.
Vauhtia. Tännepäin.
Onpa kaunista.
Sinä. Olet Luculian ystävä.
-Mikä tämä on? -Tehtävä...
Siis tehtävänanto.
Ei, vaan kirje.
Se on Luculialta.
Luculialta?
"Veljelleni.
Olen onnellinen siitä, että olet elossa.
Kiitos."
Luculia Marlborough
Tervetuloa takaisin. Missä olit näin myöhään?
Koulussa.
Missä johtaja on?
Hän meni kokoukseen.
Sinähän lopetit koulunkäynnin.
Niin, mutta kirjoitin kirjeen.
En tosin ole varma, välitinkö tunteet oikein.
Vai niin.
Tehän riitelitte.
Niinpä! Mikä idiootti! Hän laittoi märän kupin kirjeen päälle.
Itsepä laitoit kirjeen siihen!
Olen kyllästynyt asenteeseesi!
Violet!
Luculia.
Mitä nyt?
Huomenta, Violet.
Luulin, että kurssi on ohi, opettaja.
Anteeksi, minä pyysin hänet tänne.
Luculia näytti tämän kirjeen.
Kirjeen, jonka kirjoitit Luculian veljelle hänen puolestaan.
Tunteet, jotka halusin kertoa veljelleni.
Violet, sinä pystyit kertomaan ne puolestani.
Dollin pitää osata tulkita -
henkilön todelliset tunteet ja siirtää ne paperille.
Pystyit ilmaisemaan tunteen.
Violet.
Toivon, että sinusta tulee erinomainen Doll.
Violet!
Onnittelut!
Luculia.
Ja -
kiitos valtavasti.
Joskus kirje voi olla lyhyt,
mutta ilmaista silti tärkeitä tunteita.
Opin häneltä, mikä on tärkeintä Dollina olemisessa.
Hän oli hieman outo nukkemaisine vaatteineen -
ja sotilaan käytöksineen.
Mutta hän oli ihana tyttö.
Tekstitys: Jerry Savolainen